## A lakotákról III.

A "sziú" szó egy ojibwa kifejezés eltorzított és lerövidített átvétele. Teljesebb eredeti alakjában (natowessiwak) az ojibwák nyugati szomszédaira vonatkozik. Jelentése: "más nyelven beszélok". Tágabb értelemben egy nagy nyelvcsalád tagjait jelöli, szukebb értelemben a "Hét Tanács Tüzeit". Ide
tartoznak a Missouritól nyugatra élo lakoták vagy tetonok, akik a "lakota"
nyelvet beszélik, északon a "nakotául" beszélo janktonok és janktonék,
keleten a négy szanti törzs, ok a "dakota" nyelvet beszélik. A "dakota"
mindhárom alakváltozatában "szövetségeseket" jelent, és ez a törzsek
önelnevezése. Ebbol kiviláglik, hogy a sziúk esetében törzsi egységrol
régebben sem lehetett szó. Maguk a lakoták vagy tetonok sem alkotnak zárt
közösséget. Hét teljesen önálló alcsoportjuk (oglala, hunkpapa, minnekonzsu,
szicsangu, szihaszapa, oenounpa és itazipkó) csak a nyári nagy
bölényvadászatok alkalmából fogott össze. Máskor, kivált a táplálékban
szegény téli hónapokban, a törzs önellátó csoportjai még kisebb egységekre
bomlottak és szétszóródva éltek, többnyire néhány rokon családot magába
foglaló kisközösségekben.
A törzsi ügyek intézésében a fonökök és alfonökök mellett befolyásos
szerepet játszottak a harcosok és a "szent emberek vagy orvosságos emberek".
(A kutatók átfogóan a "sámán" szót használják az ilyen és hasonló
tevékenységet folytató emberekre, noha minden egyes népnek, törzsnek megvan
a rá maga nyelvi kifejezése, sot kifejezései. - a szerk.) A lakoták
fiatalabb nemzedékébol emelkedtek tekintéllyé olyan harcosok, mint Szilaj Ló
és Vörös Felho. Az 1860-as évek második felének harcait "Vörös Felho
háborújaként" is emlegetik, a hetvenes években meggyilkolt Szilaj Ló alakja
pedig mindmáig az ellenállás jelképe. Az amerikai kormány hosszú idon
keresztül egy kalap alá vette a "sziúkat", ám a velük kötött békeszerzodések
mindíg az alkura hajló törzsi vezetok helyzetét erosítették. Annál
váratlanabb volt, amikor Ülo Bikának - igaz, csak rövid idore - sikerült a
lakotákat katonai egységbe kovácsolnia. A velük szövetséges séjennek és
arapahók segítségével 1876. június 25-én a Little Big Horn-i csatában
megsemmisíto vereséget mértek a Custer "tábornok" vezette hetedik
lovasezredre.
De ez a gyozelem sem bizonyult elegendonek a háború megnyeréséhez. A lakoták
erotartalékai csakhamar kimerültek az élelmiszeradagoktól való függés,
valamint a rájuk nehezedo kemény politikai és katonai nyomás következtében.
Ülo Bika és Esomosta Arc, csakúgy, mint a fonökök közül még sokan, kanadai
földön keresett menedéket. Szilaj Ló, aki sosem hódolt be az amerikaiaknak
(róla még fénykép sem készült),gyilkosság áldozata lett. Vörös Felho és
Pöttyös Far rezervátum-indiánok lettek. (Az akkor még szabadon élo kisebb
csoportok lenézo szóhasználata. - a szerk.) Beköltöztek a számukra kijelölt
körzetekbe, a Pine Ridge illetve Rosebud néven létrehozott kormányhivatali
székhelyek (ügynökségek) környékére. A körültekintésérol és ravaszságáról
híres harcos, Vörös Felho, józan realistaként mérte föl az új helyzetet. A
fonökök közül talán o látta át legjobban, hogy mi vár rájuk, aki a
leghamarabb megtalálta a helyét (? - a szerk.) a fehér ember Amerikájában.

forrás: Lakol Wokiksuye (a lakoták emlékezete), a Lakota Project,
a bécsi Néprajzi Múzeum és a Budapest Galéria közös kiállításának
(1991.V.8-VI. 16.,Budapest Galéria) kiadványa.
Szöveg: Helga Lomosits, fordítás: Halasi Zoltán

Cahokia és a Nap

Cahokia, a bennszülött egy pillangót látott, amint éppen kikel a gubóból.
Mindez elegendo volt neki.
A pillangónak szárnya lett - szabadság.

Cahokia virágokat látott, amint tavasszal elobukkannak a földbol, látott
záporokat és szálló madarakat. Mindez elgendo volt neki.

Cahokia látta a Napot...de nem a Napot imádta. Inkább jel, szimbólum volt az
neki.

Cahokia imájában az elott hajlott meg, ami a Nap mögött volt. És szerzett
egy dalt és egy táncot a Nap és a Föld teremtojéhez és mozgatójához.

Paul Garrison nyomán

Ima

Ó, Nagy Szellem
kinek hagját hallom a szelekben, és kinek lélegzete ad életet mindennek a
világon, hallgass meg!
Kicsi vagyok és gyenge, szükségem van az erodre és bölcsességedre.
Engedj szépségben járnom, és segíts, hogy szemem mindíg megpillanthassa a
vörös és bíbor napnyugtát.
Segíts, hogy kezem tisztelje mindazt, amit teremtettél, és fülem elég éles
legyen, hogy meghallja hangod.
Tégy engem bölccsé, hogy megérthessem, amit az embereknek tanítasz.
Engedd, hogy tanulhassam azokat a leckéket, melyeket elrejtettél minden
levélben és sziklában.
Erot keresek, de nem azért, hogy nagyobb és erosebb legyek testvéreimnél,
hanem hogy szembeszállhassak legnagyobb ellenségemmel - önmagammal.
Tégy késszé arra, hogy ha eljön az ideje, tiszta kézzel és egyenes
tekintettel induljak hozzád.
Hogy mikor véget ér az élet, ahogy a lenyugvó Nap is egyre halványul, lelkem
hozzád szégyen nélkül juthasson.

titokzatos források nyomán
(köszönet William és Eva Gasparnak)

<<vissza<<
© netrights:saman.hu