## Az izzasztó kunyhó

(Lakota történet) Hat testvér telepedett le a völgy mélyén,a folyóparton.A fivérek cölöpöket vertek a földbe,húguk kiteregette a sátorlapul szolgáló boröket.Messzi vidékrol vándoroltak ide,olyan helyet keresve,ahol elegendo vadat ejthetnek valamennyiük számára.A völgy megfelelo vadászterületnek kínálkozott.A leányt
azonban megmagyarázhatatlan rettegés fogta el, amint leereszkedtek a kanyon
oldalán.Hangokat hallott, melyek mintha azt suttogták volna: "Meneküljetek
innen!"
Csakhogy a fivéreknek megtetszett a tájék, és csak nevettek húguk
félelmén.Felverték hát a tipit, és másnap hajnalban vadászni indultak.Öten
ötfelé vették útjukat, s magasan járt már a Nap, mire visszaértek.Nyulakat,
ozeket, szarvasokat cipeltek a hátukon, de nem voltak már, csak négyen!Az
ötödik fivért hiába várták, eltunt, mintha a föld nyelte volna el.Amikor
elfogyott a hús, a négy megmaradt fivér megint vadlesre indult.Ezúttal is
boséges zsákmánnyal érkeztek meg, de immár csak hárman.A harmadik
vadászatról aztán csak ketten tértek haza, a negyedikrol meg csak egyetlen
fivér.S az is eltunt, amikor ötödszörre elhagyta a tipit.
Szegény leány szívébe nagy félelem költözött.Ott maradt egyedül, védelem és
táplálék nélkül a baljós vidéken.Egyik reggel, amint segélykéro imával
fordult a szellemekhez, piciny kavicsot pillantott meg a lába elott.Gömbölyu
volt és vörös, mint valami bogyó.A leány felemelte, megszagolta,
megnyalogatta, majd hirtelen lenyelte.Amikor befejezte imáját, érezte, hogy
valami furcsa dolog történik vele.Kilenc hónap múlva aztán kisfiúnak adott
életet, akit a vörös kavics emlékére Inyan Hokszinak, Ko Fiúnak nevezett el.
Inyan Hokszi szokatlanul gyorsan növekedett, s gyökerek, bogyók helyett
tápláló húsra vágyott.Anyja azonban rettegett, hogy ugyanaz a sors vár rá
is, mint nagybátyjaira, hogy nem engedte ki még a tipibol sem, nemhogy íjat,
nyilat faragott volna neki.Ám egy hajnalban Ko Fiú kiszökött a sátorból, és
elkészítette magának elso íját.Anyja csodálkozva nézte, amint kovakobol
pattint hegyet a nyílvesszok csúcsára, hiszen az o fivérei csak kihegyezték
nyilaikat, és tuzben edzették meg a végüket.Amikor azonban fia a tudtára
adta, hogy másnap vadászni megy, az asszony kétségbeesetten könyörögve
próbálta lebeszélni szándékáról.Elmondta neki, hogyan tunt el egymás után
mind az öt bátyja.Ám Inyan Hokszi hajthatatlan maradt, sot eltökélte, hogy
megkeresi és visszahozza bátyjait.
Másnap hajnalban útnak is indult.Napnyugtáig vándorolt a folyó mentén,
amikor füstszag csapta meg az orrát.Arrafelé vette útját, és hamarosan kiért
egy tisztásra, ahol magányos tipi állt.Elotte tuz égett, mellette csúf,
kövér vénasszony kuporgott.Gonoszan villogó, sötét szemeibol a fiú mindjárt
látta, hogy varázslónovel van dolga.Nagy tisztelettel köszöntötte hát.A
varázslóno hasonló udvariassággal válaszolt, és meghívta, hogy ossza meg
vele a vacsoráját.Miközben elköltötték az ozsültet, Inyan Hokszi a sátor
mögött öt nagy batyut vett észre.Idorol idore megmozdultak, mintha
fészkelodne bennük valaki.A vacsora után a varázslóno így szólt hozzá
panaszos hangon:- Vén vagyok már fiam, minden tagom fáj.Legjobban mégis a
hátam hasogat.Ha már ettél a húsból, amit sütöttem, taposd meg cserébe a
hátamat, attól biztos rendbe jön.
Inyan Hokszi cselt sejtett a vénasszony rimánkodása mögött, de nem
mondhatott nemet.Egyszer csak valami kemény, hegyes dudort érzett a talpával
a vénasszony gerince közelében.Mintha egy nyílhegy állt volna ki a
hátából.Ko Fiú rögtön megértette, hogyan és miért tuntek el a nagybátyjai.Ok
is idevetodtek a varázslóno tipijéhez, ok is megtapodták a hátát, de
elovigyázatlanul ráléptek a dudorra.A fiú ekkor rávetette magát a
vénasszonyra, és megszorította a torkát. Nem is engedte el addig, amíg az ki
nem lehelte a lelkét.A varázslóno testét a tuzre vetette, és elindult, hogy
megnézze, mit rejt az öt batyu.Hirtelen szél támadt, és zúgásában Inyan
Hokszi meghallotta a szellemek hangját.Azt üzenték neki, hogy
fuzfagallyakból és állatborökbol építsen egy kis kerek sátrat, és helyezze
el benne a batyukat.Ezután izzítson nagy köveket, vigye be azokat is a
sátorba, s öntsön rájuk vizet boségesen.
A fiú követte az utasítást.Amikor az izzó kövekrol negyedszerre szállt fel a
goz felhoje, megnyíltak a batyuk, és Inyan Hokszi nagybátyjai bújtak elo
belolük épen és sértetlenül.A fivérek nagyon megörültek, amikor megtudták,
kinek köszönhetik megmenekülésüket.Ko Fiú hazavezette oket anyjához, majd
ünnepélyesen így szólt hozzájuk: - A szellemek megtanítottak, hogyan
készítsek izzasztó kunyhót, ami még az elvarázsoltakat is visszahozza az
életbe.Mától fogva minden lakotának meg kell ezt tanulnia, mert az izzó
kövek és a forró goz megtisztítja az ember testét és lelkét, visszaadja
egészségét.Ezért legyen ezentúl szent ez a szertartás.

Idézetek
Megérző erőid a Holdad idején a legerősebbek, mert ez a tisztulás ideje, s
régi eltávozik belőled.Ez alatt az idő alatt a Hold-kunyhóba , ahol csak azt
csinálod, amit szeretsz.Egyik testvéred gondoskodik a gyerekeidről. Nem
főzöl a férfinak, mert a táplálék összes élő energiáját felvennéd, s magadba
szívnád...
Ezért nem hagyják a gyógyító sámánok sem, hogy megérintsd őket, mert
elvennéd az erejüket, energiájukat. Nem veszel részt a gyógyító
ceremóniákon, mert a ceremónia ereje csak beléd áramlana. Egy asszony képes
volt arra, hogy varázslattal megejtsen egy férfit, ha Holdjának idején hált
vele, elvette tőle az erejét, s megzavarta az elméjét.
Az asszonyok a Hold-kunyhóban álmodtak, s a rákövetkező nap reggelén, amíg
az álom frissen emlékezetükben élt, azonnal vagy egy sámánhoz, vagy a falu
főnökéhez kellett menniük, hogy elmeséljék neki álmukat, mert ezek az álmok
vezérelték az embereket.

Oh Shinnah Fastwolf

Aki önnön magát nem szereti, senkit sem szeret
Aki szégyenli testét, szégyell minden élő elevent
Aki piszkosnak tartja testét, elveszett
Aki a már születése előtt volt adományokat nem tiszteli,
Soha semmit sem tisztel majd igazán
Nootka indián asszony

Egy népet nem lehet leigázni addíg, amíg asszonyainak szíve ellenáll. De
azután mindennek vége. Mindegy, bármilyen bátrak is legyenek harcosaik,
bármilyen erősek legyenek is fegyvereik.
Cheyenne indián szólás

A régészek, a múlt vallatói meg akarják találni az indiánok lakta terület
határát. Az indiánok nem ismertek határokat. Szabadok voltak.
Jobban szeretném, ha csillagos égből lenne a házam teteje, s a föld lenne a
padlója, inkább élnék egy fa alatt, s kosarat fonnék, vagy tenném, amit
mindig tenni szoktam. Egyetlen kívánságom, hogy szabadabbak legyünk, s
kimehessünk a dombokhoz és a hegyekhez, hogy ott eltölthessünk egy napot.
Csak azért, hogy visszaidézzük annak az emlékét, milyen volt, amikor még ott
éltünk.
Juanita Centeno, Chumash indián asszony

Ha végighajtok egy úton, gyakran eszembe jut, milyen lehetett itt száz évvel
ezelőtt.
Ha elmegyek a Niagara-vízeséshez, ott ülök és arra gondolok, kétszáz évvel
ezelőtt, ha indiánok jártak erre, egyszerűen leültek egy fára, vagy a
partra, s nekem most betonon kell ülnöm. Mindenütt csak épületek. Képzeld
el, mennyivel szebb volt minden, mielőtt mindezt ide építették.
Minden reggel kijövünk ezen az ajtón, s Föld Anyára lépünk, tudjuk, hogy ez
mindig megmarad nekünk. Azért járhatunk a Földön, mert tudjuk, hogy nem a
miénk... A mi feladatunk, hogy vigyázzunk rá.
Jill, Seneca indián asszony

<<vissza<<
© netrights:saman.hu