# TÁVOLI TÁJAK, ISMERETLEN GYEREKEK
Aztékok
Az aztékok: A vér és a csillogás birodalma

Ambrus Attiláné Dr. Kéri Katalin egyetemi docens

                                  Dr. Kéri Katalin:
                                 (kerik@tki.jpte.hu)

            |----------------------------------------------------------|
            | Copyright (c) 1997. Dr. Kéri Katalin (kerik@tki.jpte.hu) |
            |                                                          |
            |  All  rights reserved. Permission is granted to make and |
            |  distribute  verbatim  copies  of this document provided |
            |  the  copyright  notice  and  this permission notice are |
            |  preserved  on  all  copies. Feel free to upload to your |
            |             favorite BBS or Internet server!             |
            |                                                          |
            |  Minden  jog  fenntartva. Az eredetivel azonos másolatok |
            |  készítése és terjesztése engedélyezett, feltéve, hogy a |
            |  copyright  megjegyzést  és ezen engedélyező megjegyzést |
            |  változatlanul  megtartanak  minden  másolaton. Szabadon |
            |    felmásolhatja kedvenc BBS vagy Internet szerverére!   |
            |                                                          |
            |                                                          |
            |         Az elektronikus változatot készítette:           |
            |                   Ambrus Attila József                   |
            |                  (alex@nostromo.jpte.hu)                 |
            |----------------------------------------------------------|

                     AZ AZTÉKOK: A VÉR ÉS A CSILLOGÁS BIRODALMA

       Az  aztékok még a gyermekszülést is csatának fogták fel, tele fájdalommal
    és  vérrel.  Amikor  egy  fiúgyermek  született,  a  bába átölelte, mintha a
    gyermek   a   foglya   lenne,   és   éles  csatakiáltást  hallatott.  Azután
    figyelmeztette a gyermeket, hogy fogadja meg szavait. "A te otthonod nem itt
    van",  kántálta, "mivel sas vagy jaguár vagy" - magányos ragadozó. "Itt csak
    a  fészked  van",  magyarázta  a  csecsemőnek. "A te dolgod a háború. Italt,
    ételt  és  táplálékot  kell  adnod a napnak." Természetesen a vérre utalt. A
    csatamezőt  megszentelt  helynek  tekintették, és a bába arról beszélt, hogy
    milyen  dicsőség  azon  meghalni  ott  harcosként  vagy  az  áldozati  kövön
    fogolyként:  "talán  kiérdemled  az  obszidiánkés  általi  halált". A költők
    ódákat  zengtek az ilyen halál nemességéről. "Soha ne legyen gyáva", hangzik
    egy   harcos   érdekében   az  istennek  szánt  ima,  "keresse,  kívánja  az
    obszidiánkés  általi  virágos  halált.  Hadd érezze a sötétség illatát, hadd
    érezze   annak  frissességét,  és  hadd  ízlelje  meg  annak  édességét."  A
    harcosoknak   szánt  kisfiúknak  apró  pajzsokat  és  nyilakat  ajándékoztak
    eljövendő  életük  céljának  szimbólumaiként;  köldökzsinórjukat  és a nekik
    adott fegyvereket harcosok gondjaira bízták, hogy szertartásosan temessék el
    ezeket a csatamezőn.

       Amikor elérkezett az asszony ideje, a bába által elkészített forró fürdőt
    vett,  majd  gyógynövényfőzetet  ivott,  mely  a  szülés  megindulását  volt
    hivatott   elősegíteni.   Ha   az  italnak  semmi  hatása  sem  volt,  őrölt
    oposszumfarkot  kapott  a  fiatalasszony.  A  ránk  maradt  kódexek  közül a
    legnagyobb,  legrészletesebb és a legszebben illusztrált, a Borbonicus-kódex
    bemutatja, hogy az azték anyák guggoló helyzetben hozták világra gyermeküket
    a bába segítségével. Az édesanya szimbolikus harcos voltát kifejező rituális
    csatakiáltás   után   a   bába   elvágta  a  köldökzsinórt.  A  fiúgyermekek
    köldökzsinórját  egy  harcmezőn  ásták el abban a reményben, hogy a fiú majd
    egyszer katonai hírnévre tesz szert; a lányokét pedig a tűzhely alatt, ez az
    otthonhoz való ragaszkodásukat fejezte ki.

       Röviddel  a  szülés  után  az apa egy jósért küldött, hogy meghatározza a
    baba  születésnapjának a jelét - a gyermek jövendő kilátásainak legfontosabb
    meghatározójaként.  A  jövendőmondó  egy  különleges  260  napos ősnaptárhoz
    folyamodott  -  eltérően  a  "rendes"  365  napos naptártól, melyet rituális
    célokra használtak -, ez 13 szám és 20 nap nevének a kombinációjából állt. A
    legkedvezőbb  születésnapokat  az  erőt  és  bátorságot  ígérő Sas 10-e és a
    hosszú és boldog életet jósoló Keselyű 11-e jelentette. Az a fiú, ki azonban
    balszerencséjére  Jaguár  1-én  született,  rabszolgaként  vagy  áldozatként
    végezhette.    Szerencsére   egy   jobb   konstelláció   pár   napon   belül
    ellensúlyozhatott   egy  rossz  előjelet,  különösen  akkor,  ha  a  gyermek
    hivatalosan aznap kapott nevet.

       A  születést négynapos ünnep követte, ezalatt rokonok jöttek, ajándékokat
    hoztak,  és  fontos  szertartásokon  vettek  részt.  Amint beléptek a házba,
    csuklójukra  hamut  dörzsöltek, hogy megvédjék a gyermeket a bénaságtól és a
    reumától.  Felügyeltek  a  tűzre  is,  egyrészt  azért,  hogy ki ne aludjon,
    másrészt  pedig  azért,  hogy senki ne vihessen ki égő fahasábokat a házból,
    "mivel  azzal  a  megszületett  gyermek  jó  hírét vinnék el", ahogy Sahagún
    megjegyezte.

       Az  oktatás,  melyet  nagyon  komolyan vettek, négyéves korban kezdődött,
    amikor  a  gyermekek  egyszerű  feladatokat és leckéket kaptak: a fiúk vizet
    hordtak,  a  lányok  megtanulták a háztartási eszközök nevét és használatát.
    Később  az  átlagcsaládokban  a  fiúkat  megtanították halászni és evezni. A
    lányok  elsajátították  az  agávérostok  és  a  gyapot fonását, a söprést, a
    kukoricamorzsolást   és   a   szövőszék  használatát.  Az  iskolák  formális
    rendszerében  többfajta oktatás és képzés létezett. A cuicacalli, vagy a dal
    házai,  melyeket  a  templomokhoz  építettek,  helyt  adtak  mind  a  nemesi
    származásúak,  mind  a  köznépből jövők számára. 12 és 15 év közötti fiúk és
    lányok  jártak ide, és nemcsak vallási célokat szolgáló énekeket és táncokat
    tanultak,   de  a  nép  történelméről  és  vallási  hiedelmeiről  is  kaptak
    ismereteket.  Dalaik  -  melyeket gyakran az éjszakába nyúlóan énekeltek - a
    tanulásról,  az  életről  és  a  halálról  szóló történetekkel és az istenek
    dicséretével  voltak  tele. Mivel a dal és a tánc annyira fontos volt számos
    szertartásnál  és rituálénál, a fiatalok a társadalomban betöltendő szerepük
    egyik lényeges elemét tanulták itt.

       A  templomokkal összekapcsolt másik iskolatípus a calmecac, szó szerint a
    "házak sora" volt. Elsősorban nemes családok fiainak tartották fent papok és
    papnők,  noha  néhány  krónikaíró feljegyezte, hogy időnként kereskedők, sőt
    plebejusok  gyermekei  is  bejutottak  ide.  A gyermekek 10 és 15 éves koruk
    között  kezdték  Tenochtitlán  egyik  calmecacjában  a  tanulást.  A  naptár
    működésének   megértését   sajátították   el,   és   az  álmok  és  előjelek
    megfejtésének művészetét. Azt is megkívánták tőlük, hogy beszédeket, dalokat
    és  történeteket  memorizáljanak.  Megtanulták  a  képírást, hogy útmutatást
    nyerhessenek  a  törvényekről,  a  hadművészetről  és  más közügyeket érintő
    kódexekből.   A   calmecac  kihangsúlyozta  az  önkifejezés  művészetét,  és
    megtanította a diákokat a szép beszédre és a tisztelettudásra.

       Annak  a  fiúnak, aki nem járt egyik calmecacba sem, be kellett iratkozni
    egy  telpochcalliba,  a  "fiatal  férfiak  házá"-ba.  Ezeket az iskolákat az
    idősebbek  irányították, és elsősorban a köznép gyermekeinek tartották fent.
    A  fő cél harcosok új generációjának nevelése volt, de történelmet, vallást,
    szertartásokat,  zenét,  éneket,  táncot  és helyes viselkedést is oktattak.
    "Tiszteld  és  üdvözöld az idősebbeket", szólt az egyik litánia. "Vigasztald
    meg  a  szegényeket  és  a  szomorúakat  jó munkáddal és jó szavakkal. Ne az
    őrülteket  kövesd,  akik  nem  tisztelik  sem édesanyjukat, sem édesapjukat;
    olyanok,  mint  az állatok, mivel sem meg nem hallanak, sem meg nem fogadnak
    tanácsokat.  Ne  gúnyold  az öregeket, a betegeket, a csonkákat vagy azokat,
    akik  vétkeztek.  Ne mutass rossz példát, ne fecsegj, vagy ne szakítsd félbe
    más  beszédét.  Ha kérdeznek, megfontoltan válaszolj tettetés, hízelgés vagy
    előítélet  nélkül.  Bárhová  mész,  békésen járj, ne fintorogj, és ne tegyél
    helytelen mozdulatokat."

       Bizonyos  területeken a calmecacok szigorúbbak voltak a rájuk bízottakkal
    való   bánásmódban.   A   fiúk   egész   nap   keményen   dolgoztak  mindkét
    iskolatípusban,   főleg   fizikai  és  egyéb  kellemetlen  munkát  végeztek.
    Rendszeres  megaláztatásban részesültek, hogy megedzzék őket. Egy apa ezeket
    mondta  a  fiának,  aki éppen akkor lett egy calmecac tagja: "Figyelj, fiam,
    nem  fognak  tisztelni,  nem  fognak  engedelmeskedni  neked,  és nem fognak
    becsülni. Le fognak nézni, meg fognak alázni, és meg fognak vetni. Mindennap
    büntetésül  agávétöviseket  fogsz vágni, és ezekkel vért fogsz kiereszteni a
    testedből,  és éjjel fogsz fürödni akkor is, ha nagyon hideg van. Edzzed meg
    a testedet a hidegre, és amikor eljön a böjt ideje, ne szegd meg, hanem vágj
    jó arcot ehhez is, az önsanyargatáshoz is."

       A  fiatal  férfiak  teljesen  különböző  életet  éltek a telpochcalliban.
    Bizonyos  megpróbáltatások  hasonlóak  voltak;  egy krónikaíró szerint "alig
    ettek,   mindössze  egy  kevés  száraz  kenyeret,  és  szinte  semmivel  sem
    takaróztak, és a verandaszerű nyitott szobákban és szálláshelyeken ki voltak
    téve  az  éjszakai levegőnek". Ugyanakkor azonban énekeltek és táncoltak is,
    és   megengedték  nekik,  hogy  nemileg  érintkezzenek  a  kurtizánok  egyik
    csoportjával, az auianimének ismert fiatal nőkkel, akik a harcosok szexuális
    vágyait  elégítették  ki.  A  tanuló harcosok nem sok időt töltöttek vallási
    gyakorlatokkal.  Sahagún  nemcsak  az asszonyokkal fennálló laza és szabados
    kapcsolatokat  ítélte  el,  de  beszédmódjukat  is.  "Keveset  és irónikusan
    beszéltek,  büszkén  és  vakmerően szóltak", írta. Előrelátható volt, hogy a
    calmecac  és  a  telpochcalli  ifjai  között ellenségeskedés lesz, melyet az
    Atemoztli nevű téli hónap alatt vívott színlelt csatában vezettek le.

                                                     A fordító nincs megjelölve.

    ----------
    Az aztékok: a vér és a csillogás birodalma
       (Szerkeszők: Ch. Anker - K. C. Danforth - R. Somerville,
          Gemini, Bp., 1993.) 84-85., 141-144. o.

Vissza a tartalomjegyzékhez!

Index Életrajz Publikációs jegyzék Nevtöri kurzusok Kutatási területek Letölthető anyagok Kedvenc helyeim