Cserkésztörténelmünk vezéralakjai

Mrenna József

1926. augusztus 21-28-a között zajlott le a svájci Kanderstengben az a nemzetközi cserkésztiszti tábor, amely fordulópontot jelentett a csehszlovákiai magyar cserkészet történelmében.
Az önálló Szlovenszkói Magyar Cserkészszövetséghez fűzött reményeket még a minisztérium 1923. évi levele összetörte. Viszont a kanderstergi egyezmény (Lord Baden-Powell, a Csehszlovák Cserkészszövetség; a magyar nemzetiségű csapatok küldöttei közti egyezmény) kimondja, hogy a magyar nemzetiségű csehszlovák állampolgárok csapatai a Csehszlovák Cserkészszövetség teljes jogú tagjai lesznek. E csapatok belső nyelve a magyar, és képviselőik jogosultak egyetlen személyt – titkári minőségben – a Csehszlovák Köztársaság Cserkészszövetségének vezetőségébe választani.
E tisztség betöltésére 1929. szeptemberétől Mrenna József érsekújvári csapatparancsnokot kérték fel, melyet október hó folyamán a szövetség csapatparancsnokainak többsége megerősített.
Felsőzellén született, 1880. január 9-én. Elemi iskoláit Szencen, középiskolai tanulmányait Nagyszombatban és Esztergomban végezte. A budapesti tudományegyetemen szerzett tanári oklevelet magyar-latin nyelvtan és irodalom szaktárgyakból. Tanulmányúton volt Lipcsében és Berlinben. Tanár volt Nagyszombatban, Nyitrán, Petrozsényben. 1911-től tanított Érsekújvárban. Az első világháborúban harcolt az orosz és az olasz frontokon, az utóbbi helyen, mint géppuskás századparancsnok.
1928. áprilisától lett az érsekújvári Czuczor Gergely cserkészcsapat parancsnoka. A csapatot 1925-ben két magyar prágai cserkész, a Szent György kör tagja szervezte meg a hatóságok engedélyével a reálgimnáziumban. Parancsnokai akkor Hornyák Odiló és Janson Jenő tanárok voltak. Mrenna József is ekkor került kapcsolatba a mozgalommal. 1928-ban Érsekújvár cserkészei magukra vállalták az megalakuló Széchenyi iparoscserkészcsapat tagjainak kiképzését. A csapatok cserkészei regösjárásokkal is foglalkoztak (mesedélutánok szervezése, népszokások, népi játékok, népdalok feljegyzése…). Több cserkész meg is kapta a regös címet. Mrenna a csapat parancsnoka annak megszűntéig, sőt az 1938-39-es tanévtől az állami magyar királyi Pázmány Péter gimnázium igazgatója is ő lett. Ez évben a csapat az első bécsi döntés után a Magyar Cserkészszövetség keretein belül működött tovább megszűntéig, ahol a 116. számot kapta.
Mrenna a szlovenszkói magyar cserkészmozgalomban nem csak mint csapatparancsnok vett részt. 1929. szeptemberétől ő volt az összekötő kapocs a Csehszlovák Cserkészszövetség, a szlovenszkói alparancsnokság és a magyar rajok között. Mint magyar cserkésztitkár, bírnia kellett a szlovák és a cseh nyelveket, ő közölte a rajokkal a szövetség, ill. alparancsnokság intézkedéseit, gondoskodott azok végrehajtásáról. Minden magyar raj neki volt felelős, ő viszont a szövetségnek, ill. az alparancsnokságnak felelt. Gondoskodott új csapatok szervezéséről, a rajok vele leveleztek, neki küldték a járási biztos tudtával a jelentéseiket és kimutatásaikat, melyeket ő a szövetségnek, ill. az alparancsnokságnak továbbított. A magyar alosztály ügyeinek megtárgyalása végett a Mrenna gyűléseket, táborozásokat hívhatott és hívott össze.
Még 1929-ben útjára indították a Tábortűz első számát, mely A Mi Lapunk helyét vette át. A cserkész- és diáklapot Pozsonyban, Érsekújvárban, végül a III. évfolyamtól Komáromban adták ki. A szerkesztőbizottság tagjai közt volt Bíró Lucián, Mrenna József, Nagy József, Rády Elemér, stb. A kéziratokat és a leveleket Mrenna József tanárnak és cserkészparancsnoknak Érsekújvárba kellett küldeni, aki 1934-től a lap felelős szerkesztője. 
A prágai szláv jamboreen a szlovákiai magyar cserkészek, mint külön „magyar megye” (maďarská župa) vettek részt; táborozásuk a Stromovkán 1931. június 28-tól július 3-ig tartott. A „magyar megye” (beleértve a külön táborban elhelyezett lányokat is) 80 főből állt, az ott rendezett versenyeken az 5. helyre került, parancsnoka Mrenna József volt. Több magyar cserkészt a Csehszlovák Cserkészszövetség tízéves évfordulója alkalmával kitüntetésben részesített.
Még ez évben Mrenna titkár az Országos Hivataltól 3500 korona segélyt eszközölt ki a magyar cserkészek részére, amelyek az egyes alakulatok közt létszám szerint felosztott (Egy cserkészre 2 korona 69 fillér esett). A titkári feladat nem volt könnyű, hisz a kanderstegi egyezményben biztosított jogokat minduntalan zavarták, és végeredményben a magyar cserkészeknek még annyi önkormányzatuk sem volt, amennyit más autonóm alszövetségek nehézség nélkül megkaptak…
Gödöllőn 1933-ban a jamboreen a VI. altáborban nyertek elhelyezkedést a magyar alosztály küldöttei a Csehszlovák Cserkészszövetség kontingensében. A következő évben sikerült megrendezni az első magyar Erdei Iskolát (cserkésztisztképző gyakorlati tiszti tanfolyam) Tátrában a Feketevíz mellett, Beszédes Lajos vezetése alatt. Kívüle még öt cserkésztiszt tartott előadásokat, köztük Mrenna József.
Még ez évben sikerült a szlovákiai magyar Cserkészkézikönyv első íveit a Tábortűz oldalain leközölni. A Cserkészkézikönyvet 1936-ban kötve is megjelentették. 
A Cserkészszövetség 1937-ben új szervezési szabályzatot küldött a magyar cserkésztitkárnak (tehát Mrennának), aki ezután a magyar cserkészek főparancsnoka lett. A titkár tagja volt mind a szövetség Nagytanácsának, mint a szlovenszkói Országos Cserkésztanácsnak.
A csehszlovákiai magyar cserkészcsapatok túlnyomó része (57 csapat 34 különböző helyen) a Magyar Cserkészszövetségben működött tovább 1938-tól. A volt szlovenszkói magyar alosztály vezetőségéből 1938. december 14-én „hat talpig cserkészt” beválasztanak a Magyar Cserkészszövetség Intézőbizottságába, akiket egy hónapjára, 1939. január 14-én iktatnak be. Köztük volt természetesen Mrenna József is, a volt szlovenszkói magyar főparancsnok. A továbbiakban ő lett az elnöke a visszacsatolt területen kialakított cserkészkerületnek.
A magyar cserkészmozgalmat (mint mindent, ami akkor magyar volt…) Szlovákiában közvetlenül a háború befejezésekor betiltják. Mrenna József családjával a háború után átköltözött Magyarországra, Budapestre. Ott élt 1952-ig, haláláig.  Sírját 2002. őszén sikerült felkutatni, Budapesten a Farkasréti temetőben van eltemetve. 2003. október 16-án a sírra emléktáblát helyeztünk el a következő szöveggel:

„Emléktáblájukkal tiszteletüket róják le a valamikori Csehszlovák Cserkészszövetség magyar alosztály parancsnokának a Szlovákiai Magyar Cserkészszövetség hálás cserkészei“
 
Kismedve